DÅ
Du gav dig av när jag och din bror behövde dig.
- Du gav dig av! - Det var du som stängde den dörren!
Jag kunde inte acceptera att du och jag är olika.
Nej, inte nu längre.
Det har gått veckor. Jag behöver det.
Vet du hur långt du har gått? Från att vara normal? Mänsklig?
Din bror är på väg att ta en farlig väg.
Det har gått för långt, Sam. Kände jag dig inte, skulle jag jaga dig.
NU
Nej! Försvinn!
Nej!
Översatt av: Jack87 Text hämtad från www.Undertexter.se
- Dina övernaturliga texter på nätet
- Sovit gott? - Vad tror du?
- Jag är utsvulten. Vi äter frukost. - Vi är högst två timmar från nånting.
- Jag är hungrig nu. - Det finns en smörgås i baksätet.
Tonfisk!
Är det pappas telefon?
- Är det John? - Han kan inte prata just nu.
Jag måste prata med John. Det är Adam Milligan, han känner mig.
Ledsen att behöva säga detta, men John dog för två år sen.
- Vem är detta? - Jag är hans son.
Adam Milligan existerar.
Född 29 september, 1990. Mor Kate Milligan. Fader okänd.
Scout. Gick ur high school med toppbetyg-
-läser just nu till läkare på universitetet i Wisconsin...
- Dean? Hör du på? - Det är en fälla.
- Dean, allt stämmer. - Så han finns på planeten jorden.
- Synd att han har en demon inuti sig. - Välkomna till "Cousin Oliver".
Vi väntar på nån.
Tack.
Vad...
- Heligt vatten? - En droppe och han ligger ner i plågor.
- Och om han inte är besatt? - Då är han en formskiftare.
Därför silvret.
Hur som helst så använder den pappa som bete.
Det sista misstaget den nånsin gör.
Vad?
En del ur pappas dagbok sträcker sig ända till januari 1990.
Han åkte till Minnesota exakt nio månader innan grabben föddes.
- Ett sammanträffande. - Samma som att två sidor...
- ... saknas. - Du köper väl inte det här?
Jag säger bara att det finns en möjlighet. Pappa var borta i veckor-
-och han var inte precis nån munk. En jägare som dödar monstret-
-räddar flickan, som ibland är väldigt tacksamma.
- Nu tänker jag på pappa sex. - Han kanske förde in henne på livet.
Adam?
- Sam? - Ja. Detta är Dean.
Så...
- ... hur känner ni min pappa? - Vi arbetade tillsammans.
- Hur dog han? - När han arbetade.
- Han var mekaniker. - Han fick en bil över sig.
- Hej, Adam. Hur är läget? - Den tar jag. Jag är väldigt törstig.
- Det vanliga? - Ja. Tack, Denise.
När såg du John senast?
- För ett par år sen. - Varför ringde du honom nu?
Jag har ingen annan. Han var allt jag hade.
- Min mamma är försvunnen. - Jag är ledsen.
Tragiskt. Om du är Johns unge, varför har han aldrig nämnt dig?
Vi kände inte varandra så väl. Inte förrän ett par år sen.
Min mamma pratar aldrig om det. Men jag har fått veta vissa saker.
Min mamma är sjuksköterska. Pappa hade skadats allvarligt-
-i en jägarolycka, eller nåt. Och jag visste att han hette: John Winchester.
Det är praktiskt taget allt. Vi är inte precis nån kärnvapen familj.
- När fick du träffa honom? - När jag var 12.
Hon hade ett av hans gamla nummer. Och tillslut så ringde hon honom.
När John fick veta att han hade en son, släppte han allt och rusa hit.
Hjärtevärmande.
- Har ni nåt emot om... - Varsågod, hugg in.
Han dök upp en gång per år.
Ringde då och då.
Han lärde mig poker och biljard. Och köpte min första öl när jag var 15.
Och lärde mig att köra bil.
- Han hade en underbar 67 års Impala. - Skitsnack - Du ljuger.
Nej. Vem fan är du att kalla mig lögnare?
"Vi" är John Winchesters söner.
- Har jag bröder? - Nej, jag vet inte om du är nån jägare...
- Jag har aldrig jagat. - Skit samma. Jag drar. - Kom, Sam.
Jag kan bevisa det.
- Tog han dig till en Baseboll match? - När jag fyllde 14.
- Vissa födelsedagar var han här. - 26 september, 2004.
Ett ord - "Minnesota."
Tog han dig till en jäkla Baseboll match?
Vad gjorde ni på din födelsedag?
Du sa att din mamma var försvunnen. Hur länge?
- Tre dagar. - Vem var den sista som såg henne?
Grannen. Han såg henne komma hem tisdag kväll.
- Men hon dök aldrig upp på jobbet. - Ringde du polisen?
Mammas chef gjorde det. Sen körde jag hit så fort jag kunde.
- Jag borde ha varit här. - Vad sa polisen?
De sökte igenom huset, men kunde inte hitta nåt.
Hon skulle inte åka utan att säga nåt.
Hon kan inte bara försvinna från planetens yta.
- Nattduksbordet hade välts omkull. - Polisen sa att det inte-
-fanns några tecken på inbrott.
- Tror du att de kan ha missat nåt? - Kanske. De besitter inte mina ögon.
- Du är mekaniker. - Just det.
- Dean, vad kan du berätta om pappa? - Du kände honom.
- Inte så väl som du. - Tro mig. Du vill inte veta.
Ge oss en minut.
- Pratat med snuten? - Ja, inga spår efter modern.
Men jag hittade det här.
1990, rapporterades det om 17 gravplundringar.
- Var det därför pappa var här? - Ja. Kolla.
- Okej, så vad jagade han? - Vet inte, de sista två sidorna saknas.
Men förra månaden rapporterades det att 3 kroppar saknades.
- Så vad det än var, döda han det inte. - Och det är tillbaka efter färskt kött.
Kate saknas och en lokal bartender - vid namn Joe Barton.
- Kände din mor Joe Barton? - Jag tror inte det. Hurså?
Vad är det?
Hjälp mig med madrassen.
Varje gång.
Varför valde jag inte påse?
- Vem fan är ni? - Adam, ta det lugnt.
Mitt hus är en brottsplats, min mamma är förmodligen död.
Ni sa åt mig att ringa polisen, för ni var tvungna att sticka.
Så, vilka är ni egentligen?
Du vet vart min mamma är, Dean. Och jag hörde att ni prata om gravplundring.
Ni är inga mekaniker.
Jag vill bara veta vad som pågår.
Snälla.
- Vi är jägare. - Han förtjänar att veta. - Vad menar du med "jägare"?
Så ni menar att alla film monster-
-varje mardröm jag har haft. Finns? - "Godzilla" är bara en film.
Vi jagar dem. Pappa likaså.
- Okej. Vad ska jag annars säga? - Att vi är lögnare, galna.
- Ingen säger bara "okej". - Ni är mina bröder.
Ni säger sanningen, va? Jag tror på er.
- Vad tog min mamma? - Nåt stjäl både levande och döda.
- Men vi vet inte vad. - Listan är lång.
Tror ni att hon fortfarande lever?
Hur kan jag hjälpa till? Den döda min mamma, jag vill vara med.
- Nej. - Dean, kanske så...
Han har förlorat sin mor. Vi vet hur det känns.
Varför tror du pappa inte har sagt nåt, eller varför han rev ut sidorna?
- Han beskyddade honom! - Pappa är död.
Han ville inte att Adam skulle ha våra liv, vi ska respektera det.
Vakta ungen. Jag går ut!
- Är han alltid sådär? - Välkommen till familjen.
Jag ska lära dig några saker.
- Dean sa... - Jag vet vad han sa.
Och jag vet hur det känns att vilja ha hämnd.
Graven byggdes 1926. Fyra generationer av Millsap familjen låg begravda här.
- De bygger inte sådana här längre. - Säg mig, agent Nugent...
Har du funderat på vart du vill spendera den eviga vilan?
Hela tiden.
- 3 saknas. Vilka ligger bakom tror du? - Huliganer - Sjuka, rubbade huliganer.
- Detta är inte blod. - Balsamerings vätska.
Vem det än var tog dem bara inte. De öppnade dem.
- Första ölen är gratis för FBI-agenter. - Är det så uppenbart?
Jag har sett en del brickor i mitt liv. Och du har ett sådant utseende.
- Vad gör FBI i Windom? - Undersöker Joe Bardons försvinnande.
- Kände du honom? - Lite. Jag är hans fru. Lisa.
- Vad kan du berätta? - Samma som till sheriffen.
Han jobba över fredagen innan inventeringen. Han kom aldrig hem.
Jag var rädd att det skulle läggas ner. Men nu är du här.
- Var Joe polis? - En kort tid.
Det var längesen.
Han råka inte ha jobbat med gravplundringarna 1990?
Det var Joe som hitta kropparna. Han fick en utmärkelse för det.
Det var ett intressant fall.
- Har han berättat hur han lyckades? - Endast enkelt polisarbete.
Men efter några öl, erkände han att han fick hjälp.
Av en "specialist".
- Hitta polisen den skyldige? - Nej.
Joe sa att jag inte skulle oroa mig, att de hade tagit hand om det.
- Sam...hur dog pappa? - En demon.
- Jaga ni rätt på den? - Dean döda den.
Är det över för er två?
Det är aldrig över.
Vad i...
Stanna här.
Den är inuti ventilen. Spring!
- Var är din bil? - Här borta.
Sam!
Dean, hjälp!
- Den är borta. Såg ni nåt? - Jag fick aldrig bra sikt.
- Vad fan är det? - Borde vi följa efter?
Nej. Den är borta.
Vi vet i alla fall vad den är ute efter.
- Joe Barton, Adams mamma. - Och Adam.
- Den väntade under bilen. - Den gillrade en fälla.
Det finns ett mönster. Joe Barton var polis.
Han hjälpte säkert pappa. Så den tog honom, pappas flicka...
- Och hans son. - Alla som pappa kände.
- Nu vet vi varför den är tillbaka. - Den vill hämnas.
Packa dina grejer. Så sticker vi.
Vi borde inte åka.
- Stanna här där hans mor slaktades. - Jag menar allvar.
Nej, vi släpper av han hos Bobby. Sen åker vi tillbaka och avslutar det här.
Hur? Vi har inga ledtrådar, inga vittnen.
Men vi har vad den vill ha.
- Vill du använda han som bete? - Den kanske kommer tillbaka.
- Vi kan förbereda honom. - Han kan dö, Sam.
Detta är inte den enda som vill ha hämnd. På pappa, på oss.
- Tänk om de hittar grabben istället? - Jag gör det.
Vad som än krävs. Jag vill göra det.
Det är enkelt. Tajma bara dina skott väl.
Tre klappar.
Varsågod.
- Nybörjartur. - Nej, du är en naturbegåvning.
- Sen sätter vi fyr på dem. - Med en hemmagjord eldkastare?
- De är lätta att bygga. Jag ska visa. - Vilket jobb ni två har.
Att vara jägare är inget jobb. Det är ditt liv.
Har du en flickvän, vänner?
Inte nu längre.
Om du ska göra det här, kan du inte ha sådana kopplingar.
De är din svaghet. Det utsätter dem bara för fara.
Det är ett pris vi måste betala. Du måste lämna alla bakom dig.
Det finns bara en sak som du kan lita på - Familjen.
Sam. Kan vi prata?
Vad fan var det där?
"Att det är ditt liv. Att du inte kan ha kopplingar."
Pappa sa precis samma sak. Precis innan du stack till Stanford.
Du hatade pappa för det, och nu citerar du honom?
- Det visade sig att han hade rätt. - Sen när då?
Vet du vad jag ser när jag tittar på Adam. Kött.
Det är allt han är för alla demoner och monster där ute.
Jag hatade pappa en lång tid. Men nu tror jag att jag förstår.
Vi hade inte nån hund, eller ett vit staket. Och?
Pappa lärde oss hur vi beskyddar oss. Adam förtjänar detsamma.
- Lyssna på dig själv. - Har jag fel?
Det är försent för oss. Detta är våra liv. Jag accepterar det.
Men Adam har fortfarande en chans. Han kan gå i skolan. Bli en läkare.
- Är du avundsjuk på honom? - Är du?
Dean... Allt det här...
Existerar inte. Pappan som Adam kände - Existera inte.
Det som gömmer sig i skuggorna - Existerar.
Världen håller på att gå under. Allt annat är bara skitsnack.
Pappa hade inget annat val med oss. Men med Adam hade han det.
- Adam behöver inte vara förbannad. - Försent. Han är en Winchester.
Jag ska hitta det som jagar honom.
Hem ljuva hem.
Slarvige Joe.
Helvete också!
Din jävel.
Okej. Vi har stängt av hela huset. Vad det än är, kommer det den här vägen.
- Vad sa du? - Adam!
- Mamma? Mamma! - Adam!
- Jag kom undan. - Stig åt sidan. Det är inte din mamma!
Vad är det som händer?
- Bort från honom! - Det är hon.
Det var för mycket blod. Hon är död.
Adam!
- Skjut det! - Han är galen, det är jag!
Det är inte din mamma! Skjut det! Det är inte mänskligt!
Jag vet.
Silver. Inte undra på att det inte fungera. Ni är inga formskiftare.
Ni är likätare.
Det låter väldigt rasistiskt.
Färskt kött. Mycket bättre än vad vi är vana vid.
Det var färskheten som lura mig. Likätare brukar inte ge sig på levande.
Ni är enbart smutsiga asätare. Som tar form av de som ni senast ätit av.
Och alla deras tankar och minnen. Som Adams till exempel.
- Vi är vad vi äter. - Ni är monster.
Du använder det ordet ofta, Sam. Men du vet nog inte ens vad det betyder.
- Hans blod smakar annorlunda. - Vår far var ett monster. Varför?
För vad han åt? Han hade aldrig skadat nån.
- Levande, i alla fall. - Nej. Han var inget monster.
Men det som döda honom var det. Ett monster vid namn: John Winchester.
Herre jävlar.
Tack vare din pappa. Fick min bror och jag växa upp själva.
Vi hade åtminstone varandra.
Som dig och din bror - Oskiljaktiga.
- Det var svårt att få dig ensam. - Det enda man kan lita på är familjen.
- I 20 år, levde vi som råttor. - Kyrkogård, efter kyrkogård.
- Sen tänkte vi börja med nåt färskare. - Och vi visste precis vart vi skulle börja.
Hämnden tar aldrig slut, va, Sam?
Först Johns polisvän, sen hans slyna och sen hans son.
Sen ringde jag till John. Men den jäveln var redan död.
- Så du och Dean får duga istället. - Dean kommer inte störa oss igen.
Vi ska äta av dig, långsamt. Precis som med Adam.
Förresten. Han var din bror.
- Du borde känna till det. - Han levde när vi tog vår första tugga.
Och han var en riktig skrikare.
Ju mer du kämpar emot, desto fortare förblöder du.
Så luta dig tillbaka och koppla av.
Dean, de är likätare!
Snyggt "head-Shot".
Dean!
Håll ut. Så där, ja.
- Tack. - Vad har man annars familjen till?
Tryck hårt.
- Borde vi verkligen göra detta? - Likätarna förfalskade inte bilderna.
Eller pappas dagbok. Adam var vår bror.
Han dog som en jägare. Och förtjänar en sådan begravning.
Vi kanske kan få honom tillbaka. Vi kan be Cass om en tjänst.
Nej, Adam är på ett bättre ställe.
Jag förstår nu varför du och pappa bråkade så hela tiden.
Ni var praktiskt taget samme person.
Jag avgudade honom. Jag klädde mig som han, betedde mig som han.
Jag lyssnade på samma musik.
Men du var mer lik honom än vad jag nånsin blir.
Och jag förstår det nu.
Jag tar det som en komplimang.
Ta det som du vill.
Översatt av: Jack87 Text hämtad från www.Undertexter.se